(untitled) (Економіка і регіон/ Economics and region, 2021)
В статті врахована нераціональність, непропорційність, складноконтурність адміністративно-територіальних утворень об’єднаних територіальних громад. Зазначено, що питання застосування інституціональної методології шодо адміністративно-територіального розвитку є недостатньо дослідженими у вітчизняній та зарубіжній економічній науці. Виявлена інституціональна невідповідність адміністративного територіального поділу потребам країни. Визначено шляхи інституціоналізації виконавчої влади, розвитку територій у відповідності до вимог інституціоналізму, та його роль і місце в адміністративно-територіальній реформі. Відмічено, що єдиним інституціональним комплексом суспільства визначається інституціональна матриця. Інституціональна матриця суспільства подається, як стійка тріада базових елементів – макроінститутів, що інтегрують і стабілізують суспільство: економіка, політика і культура. При формуванні матриці враховано її властивості, а саме симетрія дуальних позицій, взаємозумовленість інститутів в межах матриці, інваріантність домінантності, можливість співіснування в системі інститутів материнської матриці різних елементів різних матриць з обов’язковим домінуванням рідної матриці. Історичним розвитком держав і цивілізацій, які існують за принципами матриці, доведена дієвість вище наведених властивостей; в іншому разі держава зникає, перестає існувати і цивілізація. Визначено, що державні та регіональні інституціональні перетворення генерують проведення ефективних реформ: адміністративно-територіальної, економічної, земельної та інших взаємопов’язаних трансформацій суспільства, включаючи політико-правові. Територіальний розвиток і реальна економіка вимагають проведення реформи системи інститутів управління в рамках вертикально-рівневої системи управління з урахуванням природних, політичних, економічних, етнічних, мовних, національних та інших просторових і соціальних аспектів. А модернізація системи інститутів державного управління, децентралізація повноважень на рівень об’єднаних територіальних громад повинна формувати стійку систему розвитку території і безпечне економіко-соціальне середовище в регіонах.